Na početku vremena
sat je kucnuo jednom.
Pade kap i sat otkuca dva.
Od kapi nasta drvo
a sat otkuca tri.
Onda drvo napravi vrata
i sat otkuca četiri.
Onda čovek ožive
a sat otkuca pet.
Ne broji
ne zagađuj
sate na satu.
Pogledaj, stojim pored vrata i kucam.
ŽELEZNIČAR
BAZIRANO NA ISTINITOJ PRIČI
Je li to novi Bredšoov raspored, Eriče?
Jedan iz tvoje kolekcije rasporeda koji se više ne koriste?
Imam mali problem
za koji će ovaj skup da misli da je interesantan.
Prošlog četvrtka,
vraćao sam se iz Čestera sa aukcije knjiga,
i videvši da voz na liniji Mančester-Edinburg kasni,
našao sam za potrebno da brzo promenim svoju trasu,
što mi je ostavilo tri minuta da promenim platforme kod Krua.
Karte iz Krua.
Ušli ste u pogrešan voz, gospodine. Ova karta je za Glazgov.
Voz za Edinburg... - Kasni. Mislio sam da putujem ovim vozom do Karstersa pa da
uhvatim voz za Glazgov tamo.
To bi moglo. Uživajte u putovanju, gospodine.
Karte iz Krua.
Mogla sam da idem sa vama iz Tontona.
Sneba pa u rebra, zar ne?
Voz u Bristol Templ Midsu... - Voz za Bristol je ukinut.
Onda ste mogli... - Prijatelj me je povezao...
Shvatam. - I dao mi je raspored.
Pogledajte, označio je sva interesantna mesta na mapi.
Jeste li znali da je Vorington poznat po vodki?
To je rodno mesto Džordža Formbija.
Stvarno?
Ljudi pretpostavljaju da je to Vigan ili Formbi.
Ali je bio Vorington.
Ne želim da blatim vašeg prijatelja, ali ako je samo pomenuo vodku,
samo je zagrebao površinu Voringtona.
Crni Princ.
Sećate li se Crnog Princa?
Sav mu je oklop bio napravljen tamo.
Išli ste u Vorington ako ste želeli oklop.
Neka vrsta Savil Roa u čeliku.
Zaboga! Možda bi trebalo da siđemo i razgledamo.
Ako mislite da je Vorington interesantan, sačekajte da stignemo do Prestona.
Lankaster, poznat po vešanjima.
Sud u Lanasteru je dao da se obesi više ljudi
nego bilo koji drugi u zemlji osim Londona.
Ovo je Karnfort.
Tu su snimali Kratak Susret.
Naravno, previše ste mladi da to pamtite.
Moja tetka je išla da ga gleda sa
prijateljicom i par mornara, i rekla mi je da
kad god bi glumica...
Silija Džonson. - Silija Džonson...
htela da zaplače, mornari bi vikali,
"Hajde, Trevore, poljubi je!"
Izvini.
Preterala sam.
Obećavam da ću da se ponašam bolje od sada.
Nikada nisam bila u Škotskoj pa, iznenada... um...
opet sam sama da tako kažem,
i volela bih da je vidim.
Tako idem vozom do Malega a onda hvatam
autobus do Invernesa pa ću da se spustim drugom stranom.
Šta mislite?
Zapadna obala je divna.
Mogli biste i da se zaljubite.
I kad bih se zaljubila, šta onda?
Umesto autobusa za Invernes,
mogli biste da odete do Tindrama i promenite sve za Oban.
A tu već možete da birate neki brod:
do Iona, Stafa.
Veoma je romantično.
Jeste li romantiični?
Moram da dođem u Edinburg do srede.
Dolazimo do Karstersa.
Karsters. - Karsters.
Tako je.
Drago mi je što smo se sreli.
Bili ste neočekivani bonus.
Pa...
Hvala.
I shvatate,
dolazim do neverovatnog zaključka,
da sam se zaljubio.
I?
Šta ćeš da uradiš?
Možete li da me izvinite na trenutak?
Dva voza idu do Invernesa i Edinburga sredom...
Edinburg Vejverli, ovo je Edinburg Vejverli. Voz stiže na peron broj 1.
Dobar dan.
Ovo je iznenađenje. - Kakva slučajnost.
Idete li ovim vozom?
Da, idem.
Ovo mu je krajnja stanica.
Ovo nije slučajnost.
I nije iznenađenje.
Kao što vidite, nisam baš neki zabavljač.
Šta to radite?
Htela sam da promešam.
Zaboga. - Ali dno će izgoreti... - Sedite.
Baš majstorski.
Majstorski ali pogrešno. - Videćemo.
Možda ću skoknuti da kupim podmetač za
izgorele delove na dnu tiganja. - Ne miči se.
Zašto ne?
Jer te gledam.
Savršeno.
Napravio si dobro jelo od ovoga.
To mi je bila ideja.
Nešto sam se pitala.
Još nisam poljubila muškarca sa brkovima.
I mislim da i neću.
A kada bi muškarac obrijao brkove?
To bi bilo lepo.
Nastaviću da gledam u te divne tamne oči.
Zašto?
Ne znam.
Onda ne mislim na slomljene zube i otrcanu odeću.
Danas nije baš otrcana.
Onda je skini da me ne zbunjuješ.
Ako misliš da je to dobra ideja.
Tako sam srećna.
Obuci se, Lomakse.
Ne, ne, ne.
Ne!
Rat se završio! Nije za tebe, Lomakse.
Ne, ne! - Ovuda, molim.
Molim vas... ne!
Erik! - Oh, Bože!
Pomozite nam, zaboga, neka nam neko pomogne! Javite se!
Gospodo.
Svi ste se borili hrabro.
Vi ste ugled vaše zemlje.
Moram da vam kažem da je general Persival odlučio,
da pregovara o prekidu vatre.
Bacio je peškir, gospodine? (predao se) Šta će da bude sa nama? - Torlbi!
Još uvek ste borbena jedinica i radićete šta vam se kaže.
Možete početi da uništavate bilo šta što bi bilo vredno neprijatelju.
Brzo, gospodo.
Lomakse. Šta to radiš?
Može da nam posluži, gospodine.
Blagi Bože.
Lomakse, proijatelju,
mislim da prisustvujemo padu Britanskog kraljevstva.
Na brojeve, razbrojs, počevši od broja jedan.
Jedan.
Dva.
Tri.
Četiri.
Pet.
Šest.
Sedam.
Osam.
Devet.
Deset.
Pub.
Kraljica.
Kralj.
As.
Dobro?
Pa, šta mislite?
Ne želim sve da preuzmem.
Umoram si. Hoćeš li šolju čaja?
Erik?
Šta si to uradio?
Odlučio sam, da tako kažem, da volim stvari kakve su bile.
Erik, o čemu god da se radi, možeš sa mnom da razgovaraš.
Erik.
Molim te, nikada se ne uplići u stvari koje te se ne tiču.
Nadam se da nema primedbi?
Ne, naravno.
Erik?
Pitala sam se da li bi platio ove račune.
Erik?
Erik.
Gospođo Lomaks, Majk Mofat,
iz Norttamberlend potraživanja. Ne plaćanje kamata.
Ova gospoda su ovde da mi pomognu. Da li je gospodin Lomaks kod kuće?
Ne plaćanje? - Tako je, gospođo.
Morate da znate da smo dolazili već dva puta.
Ne, nisam znala. Vidite, moj muž...
Te posete su napravljene jer su svi pokušaji propali da se komunicira
sa gospodinom Lomaksom preko pošte.
Oprostite, ali ja ne znam ništa o ovome.
Ako biste to mogli da ostavite kod mene...
Moj muž je ponekad neorganizovan...
Da li možete da platite kamate, gospođo?
Imamo dozvolu da uđemo u stan i popišemo stvari.
Na možete da uđete ovde.
Erik. Ne!
Baci to! - Ne, molim vas!
Baci nož!
Bacite ga, gospodine!
Erik!
Erik, prestani! Zašto ne želiš da razgovaraš sa mnom?
Erik!
Erik, ne možemo da živimo ovako.
Ne, ostavi me, dobro sam!
Četrnaestog idućeg meseca, Bartone. U isto vreme. - U redu.
Zapiši u dnevnik. - Da, hvala ti, ujko.
Gospodine Finli.
Gospođo Lomaks.
Želim da znam šta se dogodilo sa Erikom.
Morate da porazgovarate sa Erikom. - Jesam.
Onda promeni temu...
kada se približimo...
Dođe do pada Singapora i onda se samo isključi.
Onda neće...
Ne želi da priča o železnici. Tu je...
Ne znam.
Radila sam kao medicinska sestra 20 godina.
Videla sam mnogo patnje.
Možete da uradite nešto ako znate šta ne valja.
Žao mi je, ali ne mogu da vam pomognem da budete Florans Najtingejl.
Ali veliki broj ljudi je prošao kroz strahote koje ne možete ni da zamislite.
Morate da nas pustite da nastavimo i da se nosite sa tim što bolje umete.
Moj muž to ne podnosi.
U rasulu je.
Rat ostavlja ožiljke, gospođo Lomaks.
Ali ne verujem u ovaj zavet ćutanja kojeg se držite.
Stvarno ne.
I možete da budete odlučni da ostanete sjebani do kraja života i patite,
ali to ne želim za Erika. I ne mogu tako da živim.
On je divan čovek.
Videla sam to. Volim ga i želim da mi se vrati.
Kada smo se vratili, Erik nije mogao to da podnese.
Uključio se u Kolonijalni servis i izgradio je branu u Africi.
Pisao mi je da imaju železnicu sa uskim kolosekom,
i da su im potrebne lokomotive i balvani.
Ali su samo Japanci imali pravu stvar, pa je radio bez toga.
Kada se vratio...
Dolazio bi na ove satanke i samo sedeo.
Uopšte nije razgovarao.
Sve je radio da izbegne ljude.
Išao je po zemlji i skupljao sve moguće o železnici.
Mislim da ste se tako upoznali.
Vozovi su mu bili sav život.
Ovde, ovde!
Ovde!
Vode!
Ovde!
Ovde, vode, molim vas!
U stroj, ljudi. Ne zaostajte.
Pažnja!
Veoma ste srećni.
Vi ste inženjeri.
Ovde ste da nam pomognete.
Ako pomognete kako treba,
ovde ćete da imate dobar rat,
na ovom dobrom mestu.
Ako nam ne pomognete,
vratićete se u liniju.
Gore na liniji nije dobro mesto.
Da se poređaju po brojevima, molim.
Jedan. - Dva.
Tri. - Četiri.
Pet. - Šest.
Sedam. - Osam.
Devet. - Deset.
Jedanaest.
Dvanaest.
Trinaest. - Četrnaest.
Petnaest. - Ko se predao?
Ja nisam.
Trebalo bi da smo tamo i da se borimo.
Ne borimo se, zar ne? Radimo za Japance.
Ja neću da radim za Japance.
Trebalo bi da pobegnemo.
Da se organizujemo.
Borimo. - Pobegnemo?
Ima nas više od njih.
Mogli bismo da izšetamo.
Svi mi. Smiri se, Torlbi.
Lako je izaći.
Šta onda?
Gde bi pošao?
Mora da smo negde.
Nismo pali sa kraja sveta.
Gospodine?
Zašto ne sednete ovde?
Računao sam danima,
na sever, od Singapora do Bangkoka, pa bi morali da budemo ovde negde.
Onda smo pošli na zapad.
I?
Nema železnice zapadno od Bangkoka.
Bar je nije bilo pre rata.
Kako to znaš, Lomakse?
Vidite, Britanci...
mislili su da izgrade železnicu koja bi išla
skroz odavde gde smo mi, u Tajlandu do Burme.
Upotpunila bi liniju koja bi išla skroz od Kine do Indije.
Da su uspeli, zauzela bi svoje mesto među velikim svetskim putovanjima.
Kanadski Pacifik.
Trans-Siberska železnica. Orijent Ekspres.
Da?
Zašto je nisu izgradili?
Pa...
...graditi železnicu,
to je težak i bedan posao.
I obično ga rade siromašni emigranti.
Velike američke pruge su izgradili kineski seljaci.
A Engleske pruge su izgradili Irski radnici koji su bežali od gladi.
Ali ponekad,
železnicu je preteško izgraditi.
Ima stotine kilometara do Burme...
kroz planine i džunglu.
Britanci su odlučili,
da bi izgradnja takve železnice,
bio čin ne majstorstva,
već veoma varvarski i zao čin.
Uslovi bi bili takvi da...
oni koji ne bi umrli,
poželeli bi da jesu.
Za izgradnju takve pruge potrebno ti je više od jadnih emigramata.
Potrebna ti je vojska...
...robova.
A mi smo upravo postali ta armija. - Mi nismo robovi.
Mi smo vojnici, zapamtite to.
I radićemo najbolje što možemo za one jadnike gore.
Lomakse, Vitinse,
možemo li da nađemo radio?
Lomakse.
Ovo bi trebalo da bude jedan.
Evo.
Tu je.
Jesi li ga uzeo?
Evo ti.
To je dobro.
Treba nam baterija, ali, Lomakse...
šta nam još treba?
Mogu da nabavim antenu.
Moramo da nađemo kondenzator.
Ko ima to? - Mislim, Džekson.
Ali on je gore.
Oh, super.
Majore?
Majore Jork?
Ja sam Lomaks, gospodine.
Signalista.
Ima li problema?
Ostario je, čoveče.
Kao i mi.
Džeksone...
Lepa je.
Kako se zove?
Reka?
Menam Kve Jai.
Menam Kve Jai?
Menam Kve Jai.
Hvala.
Menam Kve Jai.
Nije dobro.
Spreman si?
Šta ako je Hitler u Londonu?
Šta da kažemo ljudima?
Mislim da ne zvuči uverljivo.
Radi!
Radi.
Ovde BBC-ijev program Dom i Snage.
Govori Brus Belfidž.
Snage osovine u Zapadnoj Sahari
povlače se posle 12 dana i noći
stalnih napada naših kopnenih snaga.
Njihove dezorijantisane jedinice su stalno napadane
od strane naših i savezničkih snaga danju i noću.
Ujutro je išla glasina
da su nemački tenkovi pred vratima.
Oklopne jedinice su pošle na put.
Postavljene su blokade na putu
a munje i gromovi su se pojavili iznad grada i počele su da lelujaju...
Ono što smo uradili je da ponovo upalimo vatru u srcima Britanaca,
ovde i svugde u svetu,
koja će da sija...
Majore... Majore Jork.
Rusi su povratili Staljingrad.
Naterali su ih da beže, gospodine.
Gospodine?
Dajte, gospodine.
Naterali smo Hitlera da beži.
To je to, gospodine.
Gađamo Nemačku 24 sata dnevno,
a sada su se i Amerikanci pridružili.
Ljudi, gospodine, je li tako?
Morate da im kažete da sve ide kao po looju.
Hitler beži.
Prenesi.
Rusi su zauzeli Staljingrad.
Budi pažljiv.
...borili su se dok su imali municije.
Naše trupe na severu su postavile dimnu zavesu
i povukle su se dok su
naši bombarderi napali u tri smrtonosna talasa,
da jako bombarduju što je i najjače bombardovanje u celoj kampanji.
Zvona na crkvama su se oglasila kod kuće po prvi put od početka rata.
Torlbi.
Finli.
Vitins.
Lomaks.
Lomaks!
Vojniče.
Mislim da je to bila najhrabrija stvar koju sam video.
Iako idem dolinom smrti,
ne plašim se zla.
Jer si Ti sa mnom.
Utehu mi daju tvoja palica i motka.
Pripremaš mi sto u prisustvu mojih neprijatelja.
Dobrota i milost će da me prate
ceo moj život.
To je bilo ludilo.
Ali možete da pričate o tome.
Zašto ne možete?
Rekao sam vam. Ne mogu da zamislim kroz šta je sve prošao.
Šta sam rekla? Molim vas.
Molim vas, ne odbacujte me.
Molim vas.
Bio je sa nama neku nedelju dana.
Uradili smo što smo mogli da ga skrpimo.
Ali smo znali da je to kraj.
Došli su po njega.
Mladi oficir.
Kempetai.
Njihova tajna policija.
Lomakse, drago nam je što si kriv.
Ubrzo ćemo da te ubijemo,
ali će da ti bude bolje da nam kažeš istinu.
Podignite ruke.
Poći ćeš sa mnom.
Onda ga nismo videli dve nedelje.
Nikada mi nije rekao šta su mu radili.
Ima stvari, Pati, koje su toliko loše, toliko ponižavajuće...
sramotne...
Nisam siguran da uopšte možete da razgovarate o njima.
Naročito ne sa nekim koga volite.
Ili želite da volite.
Moram da pokušam.
Pati.
Erik.
Nadam se da ne planiraš da se baciš.
Kao džentlmen, bio bih u obavezi da i ja skočim,
i onda bi mi verovatno došao kraj.
Ljudi su me zvali UJKO.
Mislili su da ću da pazim na njih,
i jesam, dok smo bili tamo.
Ali ovde, svaki mesec gledam ta
gorka, polu budna lica,
i znam da sam im očajnički potreban da ih ponovo sastavim.
Ali ne mogu.
Sada ne mogu ništa da uradim zanjih.
Mislim da radiš i više nego što misliš.
Erik je uradio nešto divno.
Dao je sebe da nam da nadu u noćnoj mori 8000 kilometara daleko od kuće.
Trebalo bi da ima medalje i slavu.
Zar ne možete da ga naterate da to shvati?
Ne.
Prekasno je.
Jedini put kada sam video da mu se lice ozarilo, je kada si ti došla.
Pati...
Imam nešto.
Mislim da je to najopasnija stvar koju držim u ruci.
Moraš da odlučiš da li Erik treba da je vidi.
To je on.
Mladi Kempitai oficir. I živ je.
Nagase.
Ne znam šta će da uradi ako mu kažemo.
Zar Erik ne zaslužuje šansu da dobije pravdu?
Hoćeš li da budeš pored njega šta god da uradi?
Šta god da uradi.
Želim to.
Ne mogu da zamislim gore mesto od onoga gde je on sada.
To je on, zar ne?
Đubre se vratilo u Kanburi.
Vratio se na mesto zločina.
Možeš li da veruješ?
On je živ? - I uživa!
Pokazuje železnicu turistima.
Odmor na jebenoj reci Kvaj.
Nagase.
Dao sam da se prevede.
Potraži ga.
Neće ni znati da dolaziš.
Pravo iznenađenje, Erik. Uvek je dobro.
Godine sam proveo zamišljajući da sam ga našao.
Teram ga da moli.
Da vrišti.
Uljuljkavao sam sebe tim zvucima.
Pucanje hioidne kosti, štapići kroz oko.
Malo si skrenuo sa puta.
Kako to misliš?
Nismo više vojnici, Ujko.
Radimo u banci, učitelji smo,
inženjeri, penzioneri.
Da si mi došao sa ovim pre godinu dana, pošao bih u lov.
Sada sam muž.
Ona mi je sve.
Ni jedan muž je ne bi tretirao kao ti.
Kažnjavaš je. Kažnjavaš je!
Kada smo se predali Japanci su rekli da nismo ljudi.
Pravi ljudi bi se ubili.
Umrli bi od sramote. Ali mi smo rekli ne.
Živimo da se borimo.
Živimo za osvetu.
Ali nismo.
Mi ne živimo.
Otvaramo usta u horu.
Ne možemo da volimo. Da spavamo.
Mi smo vojska duhova.
Šta se dogodilo u toj sobi?
Šta su ti uradili?
Mislim da bi trebalo da odeš.
Nemoj da odbaciš ovo.
Bar jedan od nas zaslužuje mir.
Prekasno je za neme i druge, ali...
ti si bio najjači. Najbolji od nas.
Uradi ovo za mene.
Molim te.
Hajde, pratimo Finlija do stanice. - Želiš da idem sa tobom?
Mislio sam da ga povedemo u obilazak.
Ja ne posmatram vozove.
Volim železnicu.
Znaš li da smo se upoznali u vozu.
Ne možeš da kažeš "voz" kada pričaš o Eriku.
Moraš da kažeš koji voz, kada je napravljen,
kada staje, koliko je imao točkova.
Poslaću mu poruku.
Nešto što neće moći da ignoriše.
Da?
Oh, moj Bože.
U redu, hvala.
Finli je u pitanju...
Gde je?
U Vorminsteru.
Mora da je uhvatio voz u Birmingemu, i sišao...
Prestani!
Ovo si mislio da uradiš, zar ne?
Zar nije to što želiš?
Video sam te sa njim.
Mali tajni razgovori.
To se događa kada počneš da se uplićeš.
Nadam se da si srećna.
Neka nađe Božji mir kroz našeg Gospoda Isusa Hrista,
i da se raduje u nadi Božje slave
kroz iskušenja slave
znajući da iskušenje
pruža strpljenje,
a strpljenje daje iskustvo,
a iskustvo, nadu...
Jedan.
Dva.
Tri.
Četiri. - Pet.
Šest.
Sedam.
Osam.
Devet.
Deset.
Žandar.
Kraljica.
Kralj.
Cveće je ponuda Majki Vode.
Simbolišu želju da se čovek iskupi za zlo
koje je učinio za života.
Mislio sam da su sve Bude debele i radosne.
Ne, debeli Buda nije ovaj Buda.
Ovaj Buda je Sidharta Guatama.
Veliki Buda, osnivač.
Debeli je kaluđer.
Zove se Putai.
Buda nije ime.
To je titula, možda kao svetac.
Dođite, molim.
Ja sam iz Japana.
Došao sam ovde na hodočašće. Ovo mi je pedeset sedmo hodočašće.
Ovaj deo je okupirala moja zemlja tokom rata.
Idemo u ratni muzej u Kempetai.
Hvala što ste došli.
Vidimo se.
Hvala.
Gospodine,
plašim se da je muzej zatvoren.
Prešao sam dalek put.
Želim da znam šta se dogodilo ovde.
Šta se dogodilo sa ovim ljudima?
Biće otvoren ponovo sutra ujutro.
Možda možete da se vratite tada?
Mislim da neću izdržati do sutra.
Iznenađen sam da me ne prepoznaješ.
Sedite, gospodine Nagase.
Gospodine...
...Lomaks.
Ovaj nam put neće trebati prevodilac.
Naravno, to ti nije bila prava funkcija ranije, zar ne?
Ubrzo ćemo da te ubijemo.
Ali će da ti bude bolje da mi odgovoriš na pitanja.
Kako će da mi bude bolje?
Tvoji prijatelji su priznali da su napravili radio...
da se urote sa neprijateljem.
Takođe su rekli da si ti vođa.
Može da uradi gore stvari a da te ne ubije.
Želimo da znamo za mapu.
Zašto si je napravio?
To je mapa železnice. - To zna.
Za koga je?
Za mene. To je železnica.
Znamo da je to železnica.
Zašto si napravio mapu železnice?
Ja sam zanesenjak.
Zanesenjak?
Volim vozove.
Stvarno.
Koristio si ovo da komuniciraš sa otporom i kineskim plaćenicima.
Ne, nisam.
Kako sam mogao?
Dobio si informaciju i preneo si je ovim.
Kako sam mogao?
Ja postavljam pitanja.
Moraš da odgovoriš na njih.
Ali to je prijemnik.
Prima signale.
Ne šalje ih.
Kako možete da šaljete sa prijemnikom?
Izgradio si odašiljač da javiš Kinezima za železnicu!
Onda, kojim delom pričaš?
Ako je to odašiljač, moraš da govoriš u nešto. Gde je?
Ti ne postavljaš pitanja.
Ja ih postavljam.
Ti odgovaraš na njih. - Pokušavam da pomognem.
Hvala.
Kaži im.
Ili će da te nateraju da im kažeš.
Jednina a ne množina, ti si me mučio,
a ne oni, ti.
Plašili su se...
No, ti je drugo lice, potrebno ti je prvo.
Mučio sam te, poručniče Lomakse. Pokušaj, ja... - Izgubio sam se.
Izgubio sam se.
Želim da pitam... - Ne, ti ne pitaš.
Ja postavljam pitanja ti odgovaraš.
Zašto si napravio radio? Ko ti je pomogao? - Niko.
Niko nam nije pomogao.
Sami smo ga napravili. - Lažeš.
Pričaš laži.
Zašto ste napravili radio?!
Da slušamo.
Da čujemo glasove.
Da znamo šta se događa kod kuće.
Na početku vremena
sat otkuca jedan.
Kap pade
i sat otkuca dva.
Ko ti je rekao da nacrtaš mapu?
Od kapi nasta drvo
i sat otkuca tri.
Odakle vam komponente za radio?
Onda drvo napravi vrata
a sat otkuca četiri.
Ne!
Čovek ožive
i sat otkuca pet.
Nemoj da brojiš da rasipaš sate na satu.
Pogledaj, ja stojim
pred vratima i kucam.
Nisam očekivao da si preživeo.
Ne, naravno da nisi. Mislio si da si se izvukao.
Kako to da si živ?
Zašto smo živi? - Ne, ti.
Zašto si još živ?
Bio si ratni kriminalac zašto te nisu obesili?
Nisam ratni kriminalac.
Samo sam bio prevodilac. - Bio si Kempetai, sve si znao!
Zašto su te ostavili u životu?
Polako.
Slušajte,
odnosićemo se pošteno prema vama.
Civilizovani smo ljudi,
ali moramo da vidimo da dođe do pravde.
Prebacićemo vas u Bankok dok ne vidimo kakve su optužbe koje vas terete.
Prevodilac?
Da, gospodine.
Kempetai?
Ne, gospdine.
Prevodilac. - Jesi li radio za Kempeitai?
Mučio, batinao?
Samo sam prevodio.
Tamo.
Radio sam za ratnu komisiju.
Bili su im potrebni prevodioci.
Putovali smo železnicom.
Nalazili smo mrtve.
Identifikovali smo ih.
Donosili smo ih ovde da budu sahranjeni kako treba.
Išao si gore da sahraniš ljude koje si pomogao da ubiješ.
Tada sam video...
toliko tela.
Mnogo.
Nisam mislio da ih je toliko. - Pobijenih.
Reč koju tražiš je "pobijeni".
Toliko ih je bilo pobijenih.
Nastavi.
Pobijenih.
Da.
To sam video.
Toliko pobijenih.
Ja ću da govorim.
Išao sam na pokajanje.
Radim za...
izmirenje.
Neću da pustim da zaborave...
tragediju rata. - Šta?
Tragediju rata. - Ovo nije bila tragedija već zločin.
Nisi tragičan.
Ti si kriminalac.
Bio si inteligentan, obrazovan čovek
i nisi uradio ništa.
Kriminalac si i lažov.
Gospodine Lomakse...
Radeći ovde, našao sam mir u životu.
Ako mogu da pomognem...
Gospodine Lomakse,
pokušavam da odgovorim na ova pitanja jer ih postavljate.
Ali mislim da ova pitanja nisu ona prava!
Ne!
Majko, majko, majko!
Zašto mi ne pomogneš? Majko!
Majko, majko!
Dobro!
Dobro, reći ću vam.
Reći ću vam. Reći ću vam. Reći ću vam.
Reći ću vam. Reći ću vam.
Reći ću vam sve što smo čuli na radiju.
Reći ću vam istinu.
Dok gradite vašu železnicu,
američke podmornice vam uništavaju brodove.
Nedostaje hrana i gorivo u celom Japanu.
Američki avioni vam bombarduju gradove,
uništavaju mostove,
puteve,
bolnice.
I niko ne može da ih zaustavi.
Domovi vam gore
a porodice umiru od gladi.
To sam čuo na radiju.
Lažeš.
Pričaš neistine.
Nemaš časti.
Tvoja vojska je pobeđena.
Predali ste se kao psi. Pogledaj se.
Trebalo bi da te je stid što si živ.
Da je moja vojska pobeđena,
ubio bih se da sačuvam čast.
Dobićeš svoju šansu. Još koji dan.
Majka mi je već bila mrtva.
Tokom rata sam pisao pisma mrtvoj ženi.
Šta pričaš ljudima?
Ono što ste nam radili?
Ne pričamo o tome.
Niko ne želi da priča o tome.
Ni mi.
Znaš li zašto?
Jer niko ne bi verovao.
Niko ne bi verovao šta ste nam radili.
Ponašali ste se kao da smo životinje jer smo se predali.
Rekao si da bi radije umro...
nego da živiš bez časti.
Ali nisi umro.
Govorili su nam laži.
Sve su bile laži.
Da ćemo da pobedimo.
Da ćemo da imamo čast.
Lagali su nas.
Samo si ti govorio istinu.
Bez obzira šta smo ti radili, držao si se.
Pokazao si mi da
ništa nije vrednije od života.
Finli...
Bio mi je prijatelj.
Bio je zatvorenik, ovde.
Stavio ti je život u moje ruke.
Želeo je da završi sa ovim.
Možda sam zato živ.
Zbog ovog dana.
Možda smo obojica živeli za ovaj dan.
Možeš da završiš sa ovim.
Vojnik si, Lomakse.
Nikada se nisi predao.
Još uvek ratujem.
Mislila sam da sam te izgubila.
Kada je Finli umro, uplašila sam se.
Uplašia sam se da isto može i tebi da se dogodi.
Bilo je drugačije za Finlija.
Nije imao tebe.
Poštovani gospodine Lomakse,
bio sam vojnik u Japanskoj carskoj armiji.
Odnosili smo se prema vama i vašim zemljacima veoma loše.
Mnogo vremena je prošlo od kraja rata,
ali za mene
to je bilo vreme patnje.
Bodež na našem sastanku ušao mi je duboko u srce.
Nikada vas nisam zaboravio.
Pamtim vaše lice,
ruke, oči.
Moram da se vratim.
Želim da pođeš sa mnom.
Ovde ne bih izdržala ni dan.
Da si bila ovde, došlo bi do nemira.
Sve bi nas nadživela.
Žao mi je.
Tako mi je žao.
Ne želim da to više proživljavam.
Ne želim ni ja.
Poštovani gospodine Nagase,
rat se završio pre mnogo godina.
Mnogo sam patio a znam da ste i vi.
Bili ste mnogo hrabri
što radite na pomirenju.
Oprosti.
Iako ne mogu da zaboravim šta se dogodilo u Kančanabriju,
uveravam te da sam ti oprostio.
Ponekad, mržnja mora da prestane.
ERIK LOMAKS I TAKAŠI NAGASE SU POSTALI VELIKI PRIJATELJI
A TO SU I OSTALI DO NAGASIJEVE SMRTI 2011
ERIK LOMAKS JE UMRO 2012 U DEVEDESET TREĆOJ GODINI
SA PATI KOJA JE BILA PORED NJEGA